Hei, lille venn!
Sebastian har sikkert spist allerede.
Takk, Wilcox.
Jeg har hentet din venn.
-Jeg trodde du lå for døden. -Jeg også! Smertene var uutholdelige.
-Ber du Wilcox servere champagne? -Jeg hater det, og mr Ryder har spist.
Mr Ryder? Mr Ryder?! Charles drikker champagne døgnet rundt.
Jeg var i himmelriket-
-de bedagelige dagene på Brideshead.
Det er slik jeg vil huske Sebastian. Slik han var den sommeren,-
-da vi vandret alene gjennom det forheksede palasset.
Er kuppelen av Vanburgh? Den ser yngre ut.
Du høres ut som en turist. Det er utseendet, ikke alderen, som teller.
Slikt interesserer meg.
Kjære vene... Har jeg ikke kurert deg for slike ting?
Den grusomme mr Collins.
Sebastian i rullestol-
-kjørt langs kjøkkenhagegangene i jakt på markjordbær og varme fiken-
-og gjennom rekken av drivhus mellom forskjellige dufter og klima-
-for å finne orkideer til å ha i knapphullet.
Min estetiske sans utviklet seg.
Helt siden jeg som skolegutt syklet rundt og fotograferte fontener, -
-hadde jeg elsket arkitektur. Jeg hadde foretrukket middelalderen.
Nå konverterte jeg til barokken.
-Hvorfor kalles det et slott? -Det var et slott til det ble flyttet.
-Hva i all verden mener du? -Det jeg sa.
Det lå et slott i landsbyen.
Da de fattet interesse for dalen, rev de slottet,-
-slepte stenene hit og bygde et nytt hus.
Jeg er glad de gjorde det.
Hvis det hadde vært mitt, ville jeg aldri bodd noe annet sted.
Det er egentlig ikke mitt. Akkurat nå kanskje.
Men vanligvis er det fullt av rovdyr.
Det burde alltid vært slik.
Alltid alene, alltid sommer-
-med moden frukt og Aloysius i godt humør.
Charles... Charles!
Aloysius...!
Hvordan gikk det?
-Hvordan gikk det med foten? -Veldig morsomt...
Nå blir du vel sengeliggende i månedsvis!
En dag fant vi oljemaling i et skap.
Mamma kjøpte dem. Noen sa at man må kunne male for å forstå skjønnhet.
Sebastian bad meg male hagesalen.
Hun kunne ikke male.
Hver gang mamma skulle blande farger, ble det brungrønt...
-Ikke ta for hardt i. -Du leder uansett.
Det gjør du hver gang!
Bare litt til.
Jeg lærte å håndtere fargene etter hvert.
Penselen gjorde det den skulle, og etter en uke var jeg ferdig.
Ikke så verst!
-Tror du at moren din tar det ille opp? -Det vet vi når hun får ser det.
En dag ble vi med Wilcox ned i kjelleren-
-og så de tomme hyllene som en gang hadde vært fulle av vin.
De eldre vinene bør drikkes opp. Vi burde lagret dem fra 1918 og 1920.
Hennes nåde sier at vi må spørre hans nåde,-
-og han sier at vi må spørre advokatene.
Det er derfor det begynner å bli lite igjen.
Det holder i ti år til, men hva hender etter det?
Wilcox likte at vi var interessert. Vi tok ut flasker fra alle boksene.
Det var på de rolige kveldene jeg lærte å sette pris på vin.
"Varm forsiktig opp glasset over flammen på et stearinlys."
"Fyll en tredjedel av glasset med Château Lafite 1899."
"Snurr forsiktig på glasset."
-Det er bordeaux. -Nei. Dette er burgund.
-Har du skjenket den? -Det er bordeaux...
Jeg vet at det er burgund.
Ja. Det var bordeaux.
Glasset som...uheldig nok gled ut av hånden min.
Det vinglete glasset.
-Glasset mitt... -Ta en kjeks til.
Det er en bordeaux.
Kongen av alle bordeauxviner, en bror...
Over lyset...
Over lyset, under nesen, lukte...
Det er som en fløyte ved stille vann.
Burde vi egentlig drikke oss fulle hver kveld?
Ja... Det synes jeg.
Det synes jeg også.
Hver søndag kom en prest og leste messen.
Sebastians tro var et mysterium som jeg ikke hadde lyst til å løse.
Jeg så den som en svakhet, som hans teddybjørn.
Pater Phipps er utrolig kjedelig.
Han snakket om cricket i en halvtime etter messen.
-Vil du ha litt kald kaffe? -Ja takk.
Det er vanskelig å være katolikk.
-Gjør det noen forskjell? -Ja, hele tiden.
Det har jeg ikke merket.
Kjemper du imot ulike fristelser? Du virker ikke dydigere enn meg.
Kjære Charles. Jeg er mye syndigere.
-Hvem sav "Gjør meg god men ikke ennå"? -Du, kanskje?
Ja. Det gjør jeg. Hele tiden.
Men det har ikke noe med det å gjøre.
Enda en stygg speiderleder...
De vil antakelig at du skal tro på en masse vås.
Er det vås? Skulle ønske det hadde vært det.
Iblant virker det så fornuftig.
-Du kan da ikke tro på det? -Ikke det?
Jeg mener julen, stjernen, eslet og de tre vise menn.
-Jo. Det er flott! -Man kan ikke tro fordi det er flott.
Det er slik jeg tror.
-Tror du på bønn? -Hysj. Jeg leser om en kvinne i Hull.
-Det var du som begynte. -Jeg skal aldri nevne det mer.
Men det gjorde han ti dager senere.
Freden ble brutt av det årlige landbruksmarkedet.
Huset hadde ligget i dvale. Nå ble det fylt med hektisk aktivitet.
Brideshead, Sebastians eldre bror, var vert.
Min bror er en pussig skrue.
Det er best vi holder oss unna.
Han er i sitt rette element. Han har en viktig rolle på markedet.
-Han virker normal. -Det er han ikke.
Han er galest av oss alle, men ingen merker det.
Han er helt forskrudd innvendig. Han ville bli prest, vet du.
Det visste jeg ikke.
Det vil han nok fortsatt.
Han holdt på å bli jesuitt. Det var fælt for mamma.
Hun kunne ikke hindre ham, selv om hun var imot det.
Tenk deg, den førstefødte! Med meg hadde det vært en annen sak.
Stakkars pappa! Kirken har vært vanskelig nok mot ham.
Kanskje jeg ville blitt likedan hvis jeg hadde gått på Stonyhurst.
Pappa flyttet før jeg rakk å begynne. Han ville at jeg skulle gå på Eton.
Har din far gitt avkall på religionen?
Han måtte på sett og vis.
Han begynte å praktisere den da han giftet seg med mamma.
Da han forsvant, lot han den være igjen sammen med oss andre.
Du må treffe ham. Han er veldig hyggelig.
Ikke se ned.
Familien er splittet når det gjelder religion.
Brideshead og Cordelia er katolikker.
Han er ulykkelig. Hun er glad som en lerke.
Julia og jeg er halvt hedninger.
Jeg er lykkelig. Jeg har en følelse av at Julia ikke er det.
Mamma betraktes som en helgen, og pappa er bannlyst.
Jeg vet ikke hvem av dem som er lykkelig.
Men uansett virker det ikke som om lykke har noe med å saken å gjøre.
Det er det eneste jeg er ute etter.
Skulle ønske jeg hadde likt katolikker bedre.
-De virker som alle andre. -Det er de ikke.
Spesielt ikke her i landet, for de er så få.
Det er ikke bare det at de er en liten klikk.
De legger vekt på helt andre ting enn andre mennesker.
Det er vanskelig for hedninger som Julia og meg.
Sebastian! Sebastian!
Det høres ut som Cordelia. Dekk deg til!
Hvor er du?
-Gå din vei. Vi er ikke anstendige. -Jo da. Jeg gjettet at du var her.
Jeg kom hit sammen med Bridey.
Jeg hilste på Francis Xavier, grisen min.
Så spiste jeg lunsj med oberst Fender og dro til markedet.
Francis Xavier fikk en æresbevisning,-
-men det svinet Randal ble nummer én med et skabbete dyr.
Så fint å se deg. Hvordan går det med foten?
-Hils på mr Ryder. -God dag.
Så leit med grisen.
De begynner å bli fulle der nede, så jeg gikk derfra.
-Hvem har malt hagesalen? -Forsiktig... Det var mr Ryder.
Det er nydelig! Var det deg? Du er veldig flink.
-Bli med ned. Det er ingen der. -Bridey tar med dommerne.
Nei. Jeg ba ham la være.
Han er veldig sur. Han ville ikke at jeg skulle spise middag med dere.
Jeg er i barnekammeret når dere har kledd på dere.
Vi var et dystert selskap den kvelden.
Det var som om Brideshead tilhørte en annen generasjon enn oss.
Har Sebastian sørget for vinen? Wilcox kan være knipen av og til.
Han har vært svært sjenerøs.
-Liker du vin? -Ja, veldig.
Skulle ønske jeg hadde gjort det. Det skaper et bånd mellom menn.
Jeg prøvde å bli full et par ganger i Oxford.
Jeg likte det ikke. Øl og whisky tiItaler meg enda mindre.
-Slike markeder er en plage. -Jeg liker vin.
Ikke nok med at Cordelia er skolens verste pike.
Den eldste nonnen husker ingen som har vært verre.
Abbedissen sa at Vår frue ville bli bedrøvet om jeg ikke ryddet mitt rom.
Jeg sa at Vår frue blåste i-
-hvor jeg satte gymskoene mine. Abbedissen ble så sint.
Vår frue legger vekt på lydighet.
Ikke vær så from. Vi har en ateist iblant oss.
-Agnostiker. -Jaså...?
Var du fornøyd med årets deltakere?
Nei. Standarden på dyrene var veldig lav.
Hadde jeg fått bestemme, ville ingen fått pris.
-Det hadde Randal fortjent. -Cordelia!
Sa jeg at jeg traff biskopen av London?
Han vil stenge kapellet.
-Det får han ikke. -Tror du at mamma lar ham gjøre det?
Vi er så få. Det er ikke alle på godset som går til messe.
Da må vi kjøre flere kilometer om vinteren.
Vi må få nattverden her!
-Jeg liker å gå dit når jeg vil. -Jeg også.
Men det må bort før eller siden. Kanskje når mamma er borte.
Kanskje det er bedre å stenge det nå.
Du er jo kunstner. Hva synes du om det rent estetisk?
Jeg synes at det er veldig vakkert.
Er det bra kunst?
Jeg vet ikke helt hva du mener...
-Ikke oppfør deg som en jesuitt. -Jeg synes at det er interessant.
Jeg må legge beslag på Sebastian i en halvtime. Familieanliggende...
-Gå og legg deg, Cordelia. -Jeg må fordøye maten.
Jeg pleier ikke å proppe i meg så mye på denne tiden.
-Jeg kan snakke med Charles. -Charles? Charles?
Mr Ryder, er du snill.
Send henne i seng hvis hun kjeder deg.
Er du virkelig agnostiker?
-Snakker dere alltid om religion? -Ikke alltid.
Det er et tema som kommer opp helt naturlig.
Det har aldri skjedd meg før.
Kanskje du eragnostiker. Jeg skal be for deg.
-Takk. Det er mer enn jeg fortjener. -Jeg har verre tilfeller enn deg.
Jeg har Lloyd George, keiseren og Olive Banks.
-Hvem er hun? -Hun ble kastet ut fra klostret.
Abbedissen fant noe som hun hadde skrevet.
Var du ikke agnostiker, ville jeg bedt om 5 shilling til en svart guddatter.
-Det tror jeg så gjerne. -Presten begynte med det i fjor.
Man sender 5 shilling til nonner i Afrika,-
-og de døper et barn etter en.
Jeg har seks svarte Cordeliaer.
Er det ikke fantastisk?
Den kvelden innså jeg hvor lite jeg visste om Sebastian.
Jeg forsto hvorfor han holdt meg borte fra resten av sitt liv.
Han var som en venn fra en sjøreise. Nå var vi i hans hjemmehavn.
Beklager at jeg forsømmer deg. Jeg må gi far noen papirer.
Jeg hadde en hyggelig samtale med Cordelia. Hun skal be for meg.
Hun ber for grisen sin også.
Nå må vi pakke. Du blir med meg til Venezia.
Jeg har ingen penger.
Pappa spanderer når vi er der. Billetten min er betalt.
For én billett på 1 . klasse får vi to billetter på 3. klasse.
Dermed er det i orden.
Jeg har ingen klær som passer i Venezia.
Og så kom Sebastian og jeg oss til Venezia.
Vi reiste den lange veien, med båt og tog-
-på trebenker i varme vogner fulle av bønder og hvitløksduft-
-mens solen steg på himmelen, og landskapet glødet i varmen.
-Du har vel vært her før? -Nei.
En gang kom jeg sjøveien.
Det er slik man bør komme hit.
God dag, Plender! Hvordan har du det?
Dette er mr Ryder.
Vi ventet dere i morges. Hans nåde trodde dere hadde tatt feil av tiden.
Vi kom på tredje klasse.
Jeg skal hilse fra hans nåde og si at han er på Lido.
Du bor på rommet du hadde sist, Deres Nåde.
Du bor på rommet ved siden av, mr Ryder.
-Myggnett... -Ingen mygg nå.
Varmt bad...
Tillat meg...
Venetianske rørsystem er ikke til å stole på. Jeg henter varmt vann.
-Det er litt dystert. -Dystert?
Kom hit.
Se der!
Du kan ikke kalle det dystert.
-Varmt bad. -Ikke så varmt bad...
Vi må ta oss godt ut når pappa kommer.
Er min far alene? Da slipper vi å skifte til middagen.
Kjære pappa! Så ung du ser ut.
Dette er Charles. Synes du ikke at min far er stilig?
God dag...
-Noen tok feil av togtiden. -Vi var med på toget.
Det kom bare inn et langsomt tog fra Milano.
Jeg tar tennistimer på Lido tidlig om kvelden.
-Ellers er det for varmt. -Så sprek du er!
-Jeg håper at dere vil trives. -Rommet mitt er fantastisk.
Dette huset ble bygd bare for meg. Mitt rom er stort.
l tillegg har jeg et omkledningsrom. Cara har tatt det andre store rommet.
Hvordan går det med henne?
Hun er på besøk hos noen amerikanere. Hun kommer tilbake i morgen.
-Hva skal vi gjøre i kveld? -Vi kan gå til Luna.
Men det er fullt av engelskmenn. Er det kjedelig å bli her?
-Cara vil sikkert gå ut i morgen. -Det går bra.
Middagen er klokken åtte. Vi kan gå ut og ta en drink først.
Jeg hadde vært spent på å treffe lord Marchmain.
Jeg ble slått av hvor normal han var, -
-men det viste seg å være tilgjort.
Det virket som om han prøvde å undertrykke sin byronske utstråling.
Hvorfor blir det påstått at italienerne er så flinke med søtsaker?
Bakeren på Brideshead var italiener-
-til vi byttet til en østerriker. Mye bedre!
Nå har de sikkert en britisk matrone med svære underarmer.
Hvordan har dere tenkt å fordrive tiden? Med bad eller sightseeing?
-Jeg vil se meg litt omkring. -Cara kommer til å elske det.
Charles liker malerier.
Noen spesiell venetiansk maler?
Bellini.
-Hvilken av dem? -Jeg visste ikke at det var to.
Det er tre av dem. På den tiden var maleri et familieforetak.
-Hvordan var England da dere dro? -Det har vært en herlig sommer.
Jaså? Dessverre står jeg ikke ut med den engelske landsbygden.
Det er synd å arve forpliktelser når man er helt uinteressert i dem.
Jeg er alt sosialistene kan ønske seg og et hinder for mitt eget parti.
Men det endrer sikkert min eldste sønn på-
-hvis de lar ham arve noe.
Er han ikke søt?
Slapp av. Han er snill innerst inne.
-Han skremmer meg litt. -Du venner deg til det.
-Ska vi gå eller ta drosje? -Vi tar drosje.
Hvor vil du dra?
Jeg skal vise deg noe veldig spesielt.
Lord Marchmains elskerinne dukket opp dagen etter.
Jeg visste ingenting om kvinner.
Jeg kunne ikke pekt ut en prostituert på gaten.
Jeg var ikke uberørt av å bo sammen med et par som levde i synd, -
-men jeg var gammel nok til å skjule det.
Jeg hadde en mengde forventninger til lord Marchmains elskerinne, -
-men alle ble gjort til skamme.
Så fantastisk å se deg, Sebastian.
Du må være Charles.
Kjære...
Vittoria Corombonna har invitert oss på ball. Skal vi takke ja?
Det var snilt, men jeg danser ikke.
Men guttene burde få se Corombonna-palasset pyntet til ball.
Hvem vet om noen arrangerer ball i fremtiden?
Guttene kan gjøre som de vil, men vi må takke nei.
Mrs Hacking Brunner kommer til lunsj. Datteren er fortryllende.
Sebastian og hans venn vil like henne.
De er mer interessert i Bellini enn i arvinger.
Det har jeg alltid håpet på!
Alex har ikke engang vist meg Markuskirken. Vi blir turister!
Daisy Guzzolis onkel er utrolig. Han kjenner alle.
Han blir en fantastisk guide.
Så vi ble turister. Alle dører var åpne for Caras venetianske adelsmann.
Med ham og en reisehåndbok fulgte hun med.
Hun ble trett, men hun gav aldri opp.
En elegant og prosaisk skikkelse midt i byens overflod.
Jeg vokste opp uten religion. På skolen gikk vi i kapellet hver dag, -
-men da jeg begynte på kostskole, slapp jeg å gå dit i feriene.
Ifølge min oppdragelse bygde kristendommen på en myte.
Man diskuterte hvorvidt den etiske læren hadde noen verdi.
Det meste talte imot det.
Religion var en hobby som enkelte bekjente seg til.
I beste fall var den dekorativ.
I verste fall ble det sagt at den innebar komplekser og hemninger.
I flere hundre år var den blitt preget av intoleranse, hykleri og enfold.
Ingen hadde fortalt meg at den handlet om et filosofisk system-
-og historiske fakta.
Og hvis de hadde gjort det, ville jeg vært interessert?
Min far gikk bare i kirken ved familiehøytider.
Og da var han full av forakt.
Jeg tror at min mor var troende.
Jeg forstod ikke hvorfor hun dro til Serbia for å arbeide i en ambulanse.
Hun døde av utmattelse i snøen i Bosnia.
Men senere oppdaget jeg samme gnist hos meg selv.
I ettertid har jeg akseptert påstander som jeg i 1923-
-ikke tok meg tid til å undersøke.
Jeg har akseptert det overnaturlige som virkeligheten.
Men den sommeren hadde jeg ingen slike behov.
Enkelte dager gled frem som en gondol mens vi streifet langs småkanalene-
-og lyttet til gondolierens klagende varselrop.
Andre dager var som en motorbåt-
-som bykset frem i lagunen i en kaskade av glitrende skum.
Hver morgen etter frokost forlot Sebastian, Cara og jeg palasset.
Vi vandret gjennom en labyrint av broer, torg og smug-
-til Florian's for å drikke kaffe-
-og se på folkemengden som kom og gikk under kampanilen.
Jeg druknet i honning uten å bli stukket.
De to ukene i Venezia forløp raskt og uhindret - kanskje for uhindret.
De etterlot forvirrede minner av sol på strendene, -
-svale marmorinteriør-
-og vann som skvulpet over glatte stener.
De ble reflektert i takmaleriene.
En kveld i Corombonna-palasset slik Byron selv kunne ha opplevd den.
Jeg husker spesielt en samtale mot slutten av besøket.
Sebastian spilte tennis med sin far. Cara innrømte at hun var trett.
Vi satt ved vinduene som vendte mot Canal Grande sent på ettermiddagen.
Det var første gang vi var alene.
Jeg tror du liker Sebastian svært godt.
Helt klart.
Jeg kjenner til engelskmennenes og tyskernes romantiske vennskap.
De fins ikke blant søreuropeere. De er veldig bra-
-hvis de ikke pågår for lenge.
Barn føler den typen kjærlighet før de forstår hva den innebærer.
I England kommer den litt senere når dere nesten er menn.
Jeg liker det.
Den første gangen er det bedre å føle det for en gutt enn for en pike.
Alex følte det for en pike, sin hustru.
-Tror du at han elsker meg? -Spørsmålene dine gjør meg brydd.
Hvordan skal jeg kunne vite det? Han gjør vel det.
Han gjør ikke det. Ikke det minste.
-Hvorfor blir han hos deg? -Jeg beskytter ham mot lady Marchmain.
Han hater henne. Du aner ikke hvor mye han hater henne.
Han er en vulkan av hat. Han kan ikke puste inn samme luft som henne.
Han nekter å reise til England fordi hun bor der.
Han holder nesten ikke ut med Sebastian fordi han er hennes sønn.
-Men Sebastian hater henne også. -Der tar du nok feil.
Han innrømmer det kanskje ikke for deg.
Han innrømmer det kanskje ikke for seg selv.
De er fulle av hat.
De hater seg selv... Alex og hans familie.
Og hva har hun gjort for å fortjene alt hatet?
Det eneste hun har gjort, er å bli elsket av en som ikke var voksen.
Når mennesker hater så intenst, er det noe i seg selv de hater.
Alex hater guttetidens illusjoner.
Uskyld, Gud, håp...
Sebastian er forelsket i sin egen barndom.
Det vil gjøre ham ulykkelig.
Teddybjørnen, Nanny...
Og han er 19 år.
Det er fint å sitte i skyggen og snakke om kjærligheten.
Kom, så går vi og møter dem.
-Sebastian drikker for mye. -Det gjør vi begge.
Det er ingen fare med deg. Det er noe helt annet med Sebastian.
Han blir alkoholiker om ingen stopper ham. Jeg har kjent så mange...
Alex var nesten alkoholiker da vi møttes. De har det i blodet.
Jeg ser det på måten Sebastian drikker på. Du drikker ikke slik.
Cara!
Engelsk vær! Heldigvis har det jaget vekk engelskmennene.
Synd det regner på guttenes siste dag.
Vi kom hjem dagen før terminen begynte.
Jeg satte av Sebastian ved Marchmain House.
Familiens hjem i London, ved Green Park.
Her har vi Marchers...
Jeg inviterer deg ikke inn. Hele familien er her. Vi ses i Oxford.
Ha en fin reise.
Drosjen kjørte meg til Bayswater.
Min far ønsket meg velkommen med bebreidelser.
Her i dag, borte i morgen... Vi ser deg så sjelden.
Kanskje du kjeder deg her. Naturligvis gjør du det.
-Har du hatt det hyggelig? -Veldig.
-Jeg har vært i Venezia. -Ja, du har vel det.
-Var det fint vær? -Ja, far.
Din venn som du var bekymret for... Døde han?
-Nei. Vi reiste til Venezia. -For en lettelse.
Du burde ha skrevet og fortalt det. Jeg har vært så bekymret for ham.